- Unnskyld, Dr. King? - Jeg rekker det ikke, jeg er alt sen.
Jeg heter Annie Parker.
Å... Jeg har lest brevene deres.
Jeg prøvde å rekke forelesningen, men trafikken var forferdelig.
- Unnskyld. - Ingen fare, det ble litt tørt.
Vitsene mine ble ikke så godt mottatt...
- For et fint halsbånd. - Det var mors, jeg fikk det tredd om.
- Ja, hun... - Jeg må gå, håper at vi høres igjen.
Livet mitt var en komedie.
Jeg måtte bare lære å le. - Annie Parker
Du kan kjenne et visst ubehag. Bare slapp av.
Basert på virkelige hendelser.
Det fins store mysterier omkring oss. Merkelige og magiske...
...skjult i koder.
Om man kjente til kodene, kunne man forandre sin framtid da?
Stress!
Det er min storesøster Joan og jeg. Hun visste ting.
Det er der Døden gjemmer seg når han kommer hit. Han sover oftest, -
- men vær veldig stille her oppe så du ikke vekker ham.
- Vekket mamma ham? - Ja, det gjorde hun.
Hun ødela det, og nå har vi ingen mamma lenger.
Han tar oss også, om vi ikke passer oss. Han tok bestemor og tante Lil.
- Er du med? - Ja.
Dette er min historie.
Der er meg. Ikke så selvsikker, så jeg tok dårlige valg i stedet.
Der er søsteren min Joan i voksen alder. Der er Joans bestevenn Louise.
Pappa kalte henne "Trøbbel", så snille Joan likte henne enda mer.
Der er Paul som var snill og morsom. Vi forlovet oss da jeg var 18.
Senere giftet vi oss for han var søt og dessuten hadde en fin rumpe-
- som var som et pressluftbor: Dunk-dunketi-dunk... Dunk-dunk...
Han ville bli musiker, men jobbet under i mellomtiden som bassengrenser.
I Toronto.
Pappa døde plutselig i 1972. Det er kanskje der vi skal begynne.
- Vil du gå? - Jeg trenger en stund til.
- Jeg blir litt. - Ok.
Folk oppfører seg rart rundt sørgende. De kan ikke noe for det.
- Unnskyld. - Det gjør ingenting.
- Er du en av de sørgende? - Unnskyld?
Jeg mente ikke noe galt.
Så... hva gjør du da?
Etterpå er det vaken.
Ja. Men etter det?
Så du tror at moren din led? Kona mi gjennomlevde 18 måneders pine.
Å miste både mor og far. Jeg kan ikke forestille meg den ensomheten.
Og hver dag ble det verre. Det er lidelse.
Bare å være alene... det må være så vondt.
Så ensomt.
Hun tok så klart feil. Foreldrene var borte, men jeg haddejo Joan.
Og vi visste ikke hva vi sto overfor.
Jeg må spørre, Dr. King: Hva betyr merkene på klokken?
Et merke hvert tolvte minutt, for så ofte dør kvinner av brystkreft i USA.
- Det er jo... - Hver niende. To millioner på 20 år.
- Kanskje, men... - Kanskje din kone. Datter.
Jeg tror at det Dr. King mener er-
- at sykdommen og en mulig kur vil interessere veldig mange.
Unnskyld, Allen. Jeg må få klarhet i dette.
Du tror at det kan finnes en genetisk link til noe brystkreft?
- Selv om nesten ingen annen tror det? - Det stemmer.
Og for å bevise teorien din må du undersøke vårt DNA som består av...
- 100000 gener. - Mer eller mindre.
- Og hvor mange kvinner i studien? - Flere tusen.
Ikke så mange.
- Og du må intervjue dem alle sammen? - De fleste. Ja.
100000 gener, flere tusen kvinner.
- Ingen sikker slutning? - Vi er langt inn i arbeidet.
Å, hvor langt har dere kommet, da?
Vel, 74 stykker.
Nei, nei...
Seks til.
80 stykker, altså.
Jaha, takk så mye for deres tid og gjestfrihet.
Vi tar kontakt, og vi vil selvsagt hjelpe deg med noe så viktig.
Jeg ser ingen muligheter, Allen. Vi snakker 20 års arbeid her.
- Men Dr. King tror... - Hun tror. Men ingen andre.
Hvorfor tror sånne som hun at verden skylder dem et levebrød?
Hun er som den gresshoppen med fiolinen.
- Unnskyld? - Gresshoppen.
Som spilte fiolin og syntes at andre fikk skaffe mat. Der har du Dr. King.
Sammenligner du en av våre beste genetikere med en tegnet gresshoppe?
Svaret er nei, Allen. Vi lar det ligge. Beklager.
- Han likte meg ikke, hva? - Han... Nei.
- Jeg tror sikkert at... - Hva sa han?
Han har sammenlignet deg med en tegnet gresshoppe.
Gjorde han? Du godeste.
Det var søtt på en måte.
- Fortalte du om? - Nei. Han ville ikke høre.
- Vi kan... - Ok. Jeg forstår.
Så... Takk for at du kom hit.
- Hva skal du gjøre? - Hva jeg skal gjøre? Arbeidet mitt.
Ja, jeg vet det. Men vi var unge og hadde all verdens tid.
- Du leker med maten, og det er galt. - Det er din søster Joanies tomater.
Så teknisk sett leker jeg med Joanies mat.
- Jeg leker med Joanies tomater. - Og jeg liker ikke tomater.
- Jeg liker tomater. - Da kan du få mine.
Jeg vil ikke ha noen, men dere er så søte sammen og dunk-dunket er...
- "Dunk-hva"? - Jeg tror at vi forstår.
- Jeg ante ikke at det var hemmelig. - Jeg sa at du er bra på grønnsaksdyr.
Jeg vil nok påstå at mitt verk taler for seg selv.
- Hvordan kunne du fortelle? - Det går inn i grønnsaksdyrhistorien.
Alle tiders beste. Har dere sett dinosauren jeg har skapt her?
Se her! Det er ikke en ekte dinosaur, men en triceratops av frukt og grønt.
- Ikke vær redd, den er snill. - Han heter Larry!
- Du lukter frukt, Larry. Melon. - Synd at du er prippen.
For å oppsummere, har vi et slags tese om-
- at en viss brystkreft er arvelig, og der er vi alene.
- Vi må altså bevise fire ting. - Først: Finne kvinner med brystkreft.
Og innen den gruppen må vi finne slektninger med brystkreft.
Så må vi finne en måte å spore arveligheten-
- av brystkreftgenet fra generasjon til generasjon.
Selv om vi klarer å vise at genet tilhører et spesielt kromosom, -
- så må vi isolere den og finne mutasjonen, som kan ta flere år.
Så må vi se om mutasjonen gjentas hos slektningene.
Da har vi funnet vår link.
Det fjerde og vanskeligste punktet er-
- at finne ut hvorfor en mutasjon i et gen leder til brystkreft hos så mange.
Herlig. Vi ses i morgen tidlig.
- Hei. - Hvorfor spiller du i bilen?
- Akustikken er utrolig. - Ikke noe jobb?
Det kan virke underlig, men ingen vil ha bassenget vasket på denne årstiden.
Se på meg, en canadisk bassengvasker.
- En sånn der oxy... oxy... - "Moron"?
"Moron!" Nettopp, en tåpe.
Jeg går vel inn, da.
Å. Ok, men...
...jeg tenkte at du kanskje kunne bli her ute litt.
Jaja, jeg vet det. Men vi var unge og hadde all verdens tid.
Dunk-dunketi-dunk...
Paul?
- Hva gjør du? - Ikke noe, jeg bare... øver.
- Har du det bra? - Ja da.
Paul! Paul!
- Hva? - Joanie! Joanie!
- Hva er det? - Hun er gravid. Altså, du vet!
- Skatt... du skal bli mamma! - Helvete!
Han er... han ser fin ut.
Til å være baby. På en stygg måte.
Han har bassisthender.
Jeg mener ikke at babyer er stygge.
Bare at de har den stygge babylooken.
10. juli 1974
Hei, Joanie...
Etter at du fikk barn, ble det liksom... mer sjelden da?
- Har du og Paul? - Det er ille.
Vi er nede på... fire ganger i uken nå.
Alvorlig talt?
- Det er faktisk ganske mye, Annie. - Er det?
Pass deg!
- Joanie... hva er det? - Har du det bra?
Unnskyld, jeg bare... Unnskyld meg.
Joan?
- Gjorde det vondt? - Det er jeg som får deg til å gråte.
Hva er det, da?
Ja... det er kanskje ikke så ille som det høres ut.
Joan?
De fant en kul... i brystet.
Det kommer til å gå bra, du kommer til å klare deg.
Japp. Jeg kommer til å klare meg.
- Jeg elsker deg. - Jeg elsker deg, skatt.
Storesøsteren min.
Fire ganger i uken, virkelig?
- Husker du mannen i rommet der oppe? - Det var ingen mann, det var Døden.
Hva, om vi ikke kaller den ved navn, så forsvinner den?
Ok, da visker jeg.
Gikk du noensinne inn dit?
Bare en gang.
Rett før...
- Nei, det gjorde jeg ikke. - Joanie! Det er ikke morsomt.
- Slett ikke. Jeg tenker alltid på det. - Døden?
- Ja, og... - Kreft?
Den forfølger oss.
Som han fra hockeykampen, han som ringte og sendte sjokoladehjerter -
- og som pappa oppdaget i å runke til "Hockey News"?
Ja... som han.
For jeg er redd.
Jeg er livredd at det fins inni oss, at det går i slekta.
Skatt... det er ikke sant.
Unnskyld, unnskyld.
Ingen fare. Jeg liker at du er bekymret.
Jeg liker når du har masse problemer.
Det blir så slitsomt uten Joanie.
- Jeg vet det... Jeg vet det. - Kom hit.
Det gikk iallfall fort for henne. Ikke som min kone, hun tok seg tid.
Det var en uendelig lidelse. Uendelig!
Gode Gud... først moren din.
Så faren din...
Og nå stakkars Joan.
Du igjen? Kult.
Det er ikke mange kvinner som kan være sexy-
- og samtidig sørge, men du... du lykkes virkelig.
Jeg vil ikke være respektløs, men om man tenker på det, -
- er vel sex likevel vårt måte å si "dra til helvete" til døden på?
Hvordan kan du fortsatt få jobbe her?
Greien var at jeg begynte å tenke på det hele tiden, familien og døden.
Hvordan den ventet, gjemt i et skap eller i en bil med "Hockey News".
Du kan kjenne et visst ubehag.
Vakker dag i dag. Jeg sitter selvsagt fast her inne, men det ser fint ut.
Jeg snakket med mannen din. Han fortalte at du var veldig urolig.
Han sa vel at jeg kjente på meg selv?
- Enslige kontroller er forståelig. - Sa han "enslige"?
Ja, fortsett å prate. Prat videre.
Det fins en enkel måte å sjekke for testikkelkreft på.
Vil du at jeg skal sjekke deg nå, mens jeg er der nede?
- Annie, Annie... Hold opp. - Hva?
Han nevnte at du kanskje var litt vel urolig.
Jeg kjenner til slektshistorie din, og det er tragisk.
Men det betyr ikke at du kommer til å få kreft.
Se på meg, Anne: Hvit frakk, stetoskop. Du kan stole på meg.
- Slapp av, ok? - Ok.
Bra. Flink jente.
Jeg kan ikke noe om genetikk, jeg kan dataer. Jeg lager kort-
- og så putter jeg dem inn i dataen med alle andres, og kanskje neste dag-
- avhengig av hvor mange andre som bruker dataen, får jeg en utskrift.
- Hvor fort går det med vår datamengde? - Universitetets data veier 2,5 tonn.
- Den kan lagre 700 kilobyte data. - Unnskyld, hvor lang tid tar det?
Når vi har fått alle data, skrevet et program og matet det inn...
Ti år?
Will? Skatt?
- Kom an, opp med deg. - Jeg er oppe.
Nei, er man ikke ute av sengen, er man ikke oppe.
Hei.
- Skal du ikke ha frokost? - Nei, jeg rekker det ikke.
Jeg har en ny kunde. De ringte nå på morgenen.
- Suss? - Jeg er sen, Annie.
Hva? Jeg er musiker, ok? Det er en stil.
Ok.
Når jeg blir stor skal jeg bli bassengrenser som pappa.
Skal du, skatt? Så fint.
Vi kan prate mer om det når du har blitt litt eldre.
Mamma går og dusjer.
Ok...
Anne...
Biopsien viser at du har karsinom i venstre bryst.
Så fint, jeg som ventet dårlige nyheter.
Det er dessverre langt framskredet, men jeg anbefaler operasjon.
- Operasjon? - En modifisert radikal mastektomi.
- Å, Gud... - Jeg beklager, Anne.
Dessverre må hele ditt venstre bryst fjernes.
Og mesteparten av lymfeknutene i armhulen.
Å, Gud...
Å, Gud. William...
Jeg er redd. Jeg er så redd.
Jeg vil ikke lide. Jeg vil ikke lide, jeg vil ikke dø.
SJU TIMER ETTER OPERASJONEN
Hvordan føler du deg?
Vil du ha en isbit?
Får jeg ta en?
Så god is. Jøss...
Å, Gud... Kjempegod is.
Au, det gjør vondt. Ikke få meg til å le.
Hva? Jaså, ikke... au!
Det gjør vondt.
- Hvordan har vi det i dag da? - Ikke noe særlig.
- Jeg har fått et bryst fjernet. - Selvsagt. Det jeg mente var...
- Det er under omstendighetene bra. - Bra.
Jeg visste at det ville gå sånn. Det skjedde mamma og søsteren min.
- Og bestemor og... - Mange kvinner føler det sånn.
Din slekt har hatt litt uflaks, men det fins mange faktorer...
- Det var ikke uflaks. - Det fins noen bevis for anlegg.
- En viss diett og visse miljøfaktorer. - Unnskyld oss et øyeblikk.
- Hva holder du på med? - Ifølge nye funn...
Å avvise kjente fakta er noe unge leger har lett for.
Men det er ansvarsløst å villede. Det har alltid vært ny forskning.
Nyheten i en teori gir den ikke rett, bevis gir den rett.
Og jeg ser ingen nye bevis for alternativ kreftbehandling-
- som får meg til å revurdere detjeg har lært gjennom 40 år som lege.
- Jeg forstår. - Bra.
Bra.
Vil du prate mer, er det bare å ringe meg.
- Tusen takk, doktor. - Doktor!
"Sean" er greit.
- Anne, hva? - Annie. Takk.
Jeg skal bli den beste sykepleier du noensinne hatt.
Det er jeg nok alt, for du kan ikke kline med de andre...
Mamma var på sykehuset fordi mamma har kreft.
- Men hadde ikke tante Joan kreft? - Jo, skatt.
- Men hun døde. - Ja, det gjorde hun.
- Kommer du til å dø? - Absolutt ikke. Det lover jeg.
Kreften skal ikke å ta mamma.
- Men hvordan kan du vite det? - Jeg vet det. Jeg skal ikke dø.
Vent! Jeg vil bli med deg.
- Jeg skal ingen steder. - Skal du ikke jobbe?
- Det er vel ingenting? - Har du ikke Louise og Steves i dag?
Jeg vil bli med. Kom an, det blir gøy.
Vær så snill?
Hopp inn, da.
- Vi hopper uti. - Jo, ja visst...
- Jeg mener det. - Glem det.
- Hvorfor ikke? - Fordi jeg ikke vil.
Og for at jeg er bassengrenser, og man bader ikke hos kundene.
Er det bassengrensers yrkesetikk, eller noe?
Hvorfor er vannet grønt?
Louises tulling-ektemann vil bare ha meg her en gang i måneden.
- Nei, hva får vannet til å bli grønt? - Å, det er alger.
De oppstår når vannets pH-verdi er feil, den bør være omtrent 7,5.
- Samme pH som i menneskets tårer. - Å...
Har man ikke klor i vannet får man fosfater-
- som alger livnærer seg på.
Men tilfører man klor, dør algene.
Men ikke om man er tulling og bare får bassenget renset en gang i måneden.
- Tenker du fortsette å sminke øynene? - Ja, det skal jeg.
- Jeg er tørst. Vil du ha noe? - Nei. Jeg blir her.
Jeg visste ikke om algene kom av at Paul var dårlig eller mannen var dum.
Men det fikk meg til å tenke etter.
"Brystkreft - se kreft". Ok...
"Kreft - ondartet svulst forårsaket av unormal, ukontrollert celledeling."
William? Mamma må på do.
Lille eller store?
Mamma skal kjøpe en ny ryggsekk.
Hei, unnskyld, jeg...
- Hvor skal du? - Detroit.
- Må løpe, håper at alt er bra. - Ja, men kaffen vår, da?
Du er sen.
- Hva er det nå, da? - Du kommer for sent, Allen.
- Du er sen. - Jeg vet det.
Gode nyheter. Vi har identifisert et dusin familier med 50 krefttilfeller.
- Bra. Og? - Vi kan lete etter korrelasjoner.
Vi skal intervjue dem, ta blodprøver, ekstrahere DNA og lete markører.
- Genetiske markører. - Vi følger dem som veiskilt.
Tenk deg to like veier der man måler avstanden mellom skiltene.
Da kan man identifisere dem.
Og fins markørene ved brystkreftgenet kan det bli identifisert.
Hva er det med bladene i legers venterom?
Hallo? "Jakt og fiske"?
Har dere mange pasienter med kamuflasjemønstrede smekker-
- og vesker med lokkeduer, som sitter og gjør lokkerop?
Jeg vet ikke.
Det ville du nok ha merket.
Som sagt: Jeg vet ikke.
Kvakk...
Kvakk... Kvakk...
Kvakk-kvakk... Kvakk... Kvakk...
Fint kontor.
Det er ikke mitt. Dr. Benton tar lange lunsjpauser.
Vi kunne enten ses her eller i kafe- teriaen, og gulvet er klissete der.
- Så du får ikke problemer, da? - Jeg er lege, jeg gjør ikke det.
Hva skal jeg si, jeg står mest i laben, men kan fortelle det jeg vet.
Hvorfor har jeg kreft?
Stort spørsmål. Det fins ingen enkle svar, det fins så mange faktorer.
Jeg hadde på følelsen at du ville si det.
En lærer pratet om hvem som hadde vært den ideelle brystkreftpasienten.
Personen i med størst risiko hadde vært en nonne i et kaldt klima-
- som var overvektig og blitt ammet-
- og hvis mor og søster fått brystkreft, og som var jødinne.
Ingen god start, men han ga meg en haug bøker jeg lovte å lese.
Det henger ikke sammen...
Ja! Kjør!
Men for pokker... kom an!
Det har vært vanskelig for ham også. Han får ikke...
...noen oppmerksomhet.
- Du har rett, jeg har vært egoistisk. - Det var ikke detjeg mente.
Du har rett. Kanskje jeg er egoistisk.
Jeg syns faktisk synd på Paul, det gjør jeg.
Og jeg syns synd på meg selv også, men...
Vet du hva jeg føler aller mest?
Nei, hva?
Jeg vil bare kjenne nærhet.
- Kom her. - Hold opp.
Kom her. Kom.
Så, så.
Dette må vi se på.
Ikke bry dere om meg.
Betyr dette at jeg bare skal spise grapefrukt?
Nei, så ille er det ikke. Men studier har vist at fet mat...
- Japanske kvinner. - Unnskyld?
De spiser veldig lite rødt kjøtt og har mye lavere brystkreftfrekvens.
- Stemmer det? - Ja.
Tre ulike studier, en over ti års tid. Ganske avgjørende.
Jeg skal vel gå.
Vi kan ikke vite sikkert, det fins så mange mulige faktorer.
Det kan være dietten, en gift i hjemmet eller et av tusener av virus.
Man ser gruppene som rammes oftest, men ikke hva de har til felles.
Vi vet ikke hva som hendte familien din og får kanskje aldri vite det.
Mamma pleide å pakke inn varme pølser i bacon og fritere.
- Hva er dette? - Middag.
- Hvor er resten? - Dette er alt. Salat.
Det er tomater i. Jeg hater tomater.
Du kan ta dem ut.
- Er alt bra med deg? - Ja da. Ja.
Vet du hva? Jeg drar og skaffer oss noen burgere.
- Vil du ha en? - Ja! Men ingen tomat eller løkgreier.
Ingen tomater eller løkgreier. Ja da.
Vil du ha?
- Hvorfor studeres mormoner og jøder? - Mormoner pleier å ha store familier.
Og så tror de at alle slektninger må døpes for senere å frelses.
- Fins det karsinogener i døpevannet? - Nei.
De holder nøye kontroll på familien.
En forsker fant 30 tilfeller av brystkreft i en slekt, "Kindred 107".
Og ashkenazyjøder rammes uvanlig ofte, i New York er det rene epidemien.
Ok, men kan det ikke være noe i vannet eller luften?
Da burde det ramme alle kvinner i området, men det gjør det ikke.
- Så det er noe i dem? - I deres gener.
- Du er tidlig, Dr. Gold er ikke her. - Hvordan viste du det her om dagen?
- Hva? - Det medisinske.
- Jeg var sykepleier før. - Var du?
- Hva skjedde? - Hva? Skulle jeg ikke trives her?
Ja? Ok.
Herr Elson? Du kan gå inn med din kone til sykepleieren nå.
Alvorlig talt, hva skjedde?
Jeg jobbet på onkologen.
Men det ble for mye. Så jeg sluttet.
Du har rett. Kreftpasienter er en plage.
Hallo? Ja, doktor, prøveresultatene kommer i ettermiddag.
Nei, doktor, da hadde jeg gitt beskjed.
- Du har rett. - Hva da?
- Du er en plage. - Det stemmer.
- Han liker deg. - Hvem da?
- Dr. Gold? - Ja, han.
- Nei da. - Jo, det gjør han.
- Jeg er gift. - Så klart. Hva tenkte jeg der?
- Annie! - Hei.
Kan jeg ha fått kreft fra mamma, liksom arvet?
Det fins ingen bevis for at det er arvelig.
Kreft er genetisk i slutten, men ikke nødvendigvis i begynnelsen.
Når man får kreft ødelegges ens DNA.
Noen gener kan få ens celler til å dele seg hurtig.
Men noe må ødelegge DNA-et til å begynne med?
- Hva er det som ødelegger DNA-et, da? - Det vet vi ikke.
Jeg mente virkelig ikke å gjøre deg trist igjen.
Det er ikke du, det er meg. Det er nok cellegiften.
Jeg gråt til og med under Leafs-kampen i går med Paul.
Det ble uavgjort, men spillerne virket så triste.
Hallo, du?
Skatt?
Annie... Hvorfor?
Hvorfor? Vi har leger.
Cellegiftbehandlingen går bra.
Hva?
Jeg må gjøre noe.
Annie...
Hvorfor kan du ikke bare la det være?
Jeg visste faktisk ikke. Det var nok det som drev ham til vanvidd.
Menn søker grunner til ting. Jeg burde ha funnet på en.
Jeg vet ikke, Annie, du må kanskje gi ham tid.
Jeg har gitt ham tid!
Det har kanskje noe å gjøre med... du vet...
Jeg vet ikke, all din forsking, du er en smule besatt.
- Besatt? Hvordan det? - Jo, som...
Sprø og besatt.
"Sprø og besatt". Ikke den verste sorten besettelse, da.
Det er ikke for sent å vise ham hva du føler.
- Hva, som å suge ham? - Ja, det var akkurat detjeg mente.
Kjenner du til Mary-Claire King?
Med genetikk identifiserte hun barn av foreldre som Argentina-juntaen myrdet.
Men hun har også gjort interessante funn om brystkreftens genetikk.
Så jeg skrev til Dr. King. Og jeg skrev en gang til.
Og en tredje og fjerde gang. Jeg fortalte historien min. Min slekts.
Jeg hadde vansker med bøkene, så jeg laget modeller for å forstå.
Celler, gener, kromosomer og spiralen.
Jeg går til baren!
- Hva? - Jeg går til baren!
Dette er en forbaska byggeplass!
Jeg hører ikke!
Utrolig.
Jeg går ut!
Se resten av kampen og husk resultatet.
Paul? Kan du legge William?
Vi oppdaget ikke mye det første året,-
- men underlig nok spilte det stadig mindre rolle.
Noe underlig grep tak i meg. Da forstojeg ikke hva det var.
Innsikten kom senere.
Så kom nyheten.
Du skal sjekkes hver sjette måned, for sikkerhets skyld.
Men jeg vil påstå at du har sluppet kreften. Du har grunn til å feire.
Ferdig?
- Er jeg ferdig med cellegiftene? - Du er ferdig.
- Hei. - Hei. Hva er dette?
Louise passer William.
Oi, synd at du ikke advarte meg.
- Hvorfor det? - Jeg er opptatt.
- Opptatt? Med hva da? - Bare... opptatt.
Kan du sette deg og spise litt før du går, iallfall?
Ja, ja visst.
Herlig.
- Kan du endre avtalen? - Hva?
Det du skulle gjøre.
For... dette er en spesiell middag for oss.
Takk, jeg vet at du har anstrengt deg, og det ser herlig ut.
Nei, det var ikke noe bry. Slett ikke.
Jeg er gift, og gifte gjør fine ting for hverandre.
- Jeg vet det. - De gjør ting sammen.
Som å elske.
Annie, vær så snill...
- Vi kan ha sex. - Ikke gjør dette.
- Elsker du meg ikke mer? - Jo, det gjør jeg.
Jeg vil. Nei, jeg gjør det.
Da forstår jeg ikke hva det er.
- Hvorfor ligger du ikke med meg mer? - Jeg kan bare ikke.
- Kan du ikke? - Jeg kan ikke!
- Er det fordi jeg bare har ett bryst? - Herregud, Annie...
Kan du ikke bare bli halvstiv da?
- Eller lukke ett øye? - Hold opp!
Hold opp! Jeg kan ikke røre deg!
Jeg kan ikke røre deg!
Annie... jeg kan ikke engang se på deg, på kroppen din.
Jeg hater det... hullet! Det arret!
Jeg er lei for det. Jeg bare...
Knudsens teorem: Normale celler har et normalt kromosom fra hver forelder.
Si at det fins et arveanlegg for kreft.
Det betyr bare at det ene genet er skadet.
- Dr. King har fremdeles ikke svart. - Hun får nok brev fra andre også.
De siste fem årene har Broad Institute og Baylor College of Medicine...
- Så de skader det andre genet? - Og når det er skadet nok muterer det.
Og det kan bli kreft?
Det er for mye.
Er dette en helbredende klem?
Jeg burde gå.
Han var en herlig mann og venn.
Men kjærlighet er som DNA, man vet ikke hvordan anleggene ser ut.
Det var umulig. Iallfall for meg.
- Hvor er pappa? - Vet ikke, han jobber kanskje alt.
- Hvor er pappa? - Spis grøten din nå.
- Hold opp, kom an. - Bare om du sier hvor han er.
- Spis grøten din. Spis den. - Hvor er pappa?
Spis din forbannede grøt, sa jeg! Nå!
William! Unnskyld, skatt!
William!
Nei, William! Dette er mammas ting! Snille, hold opp!
Å, skatt... unnskyld. Kom her. Kom.
Skatt, kom her. Kom.
Kom. Unnskyld.
Kom, skatt.
Herregud, unnskyld meg. Jeg skal aldri mer snakke sånn til deg igjen.
- Unnskyld. - Ikke be om unnskyldning.
Louise? Louise!
Skatt?
Louise!
Stopp!
Faen!
FEM ÅR SENERE
- "Skilles"?! - Ja.
Vi skal bo på hvert vårt sted, men vi elsker deg som før.
- Du får to hjem nå. - Jeg vil ikke ha to hjem!
- Jeg vil at vi tre er i det samme! - Pappa også.
- Ikke gjør det, Paul. - Hva, si det som det er?
- Jeg visste at det var din feil! - Nei, det er det ikke. Paul?
- Hadde du ikke holdt på med DNA-et. - Jeg hadde mine grunner.
- Jaså, hvilke grunner da? - Jeg bare må vite.
Hold opp! Du har tatt high school, du aner ikke, du finner ikke ut noe!
Er det derfor du ikke tar i meg?
Så du får si det, men jeg får kjeft når jeg sverger!
- Vil du si sannheten? Om Louise? - Herregud...
- Hva er det med Louise? - Ingenting, William. Ingenting.
Vet du hva, Annie? Jeg er lei for det.
Jeg prøvde. Jeg prøvde, men jeg kunne ikke.
- Ut. - Hva?
Ut.
En ting er sikkert, Annie. Hun var iallfall der for meg.
Jeg er lei for det.
- Hør her nå. - Her er fire kvinner med brystkreft.
Man har funnet visse... "merkelig proteiner"-
- med unike konfigurasjoner i bærergenet.
Vi kan identifisere dem ut fra deres unike form.
Foreldrene overfører sine gener til barnet og genene blandes, hva?
Men, se her: Ikke helt tilfeldig.
Gode nyheter. Genetiske markører.
Dette kan vi kalle linking. Ser dere?
Nå vet vi at selv om genene våre blandes ved befruktningen...
...så gjenstår visse markører. - Genetiske markører.
Vi kan følge dem gjennom slektene, de er som skilt langs en vei.
Si at man har to identiske veier.
Men man kan måle intervallet mellom skiltene.
Og identifisere visse strekninger.
Står de inntil brystkreftgenet kan det bli identifisert.
Nå vet vi at selv om genene våre blandes ved befruktningen, -
- så gjenstår visse markører.
Finner vi markørene er vi i nærheten av vårt gen.
Kim oppmuntret meg til å gå ut. Hun ville nok at jeg ville treffe noen.
Skal din kone komme hit senere?
Jeg er ikke gift lenger.
- Kommer kjæresten din siden, da? - Alvorlig talt? Det angår ikke deg.
- Dukker din pappas kjæreste opp siden? - Pappa har ingen kjæreste.
På en juniorhockeykamp traff jeg Marshall.
- Jeg heter Marshall. - Annie.
Bare en canadisk jente treffer en mann på hockeytribunen.
- Pappa! - Hei, gutt.
Hei, Paul.
- Hei. - Hei.
Så fin du er. Du ser lykkelig ut.
- Har du det bra? - Ja, det går bedre.
Jeg har vært litt syk.
Så... Marshall?
- Han har en god mann. - Ja, det er han.
Jeg skal ta meg litt mat.
Kom, gutt.
- Tom, du begynner å satse. - Ok...
Enda en dårlig hånd, men hva pokker...
- Jeg gir meg. - Jeg også.
- Annie! Annie, jeg... - Hei!
Jeg smiler mot deg, men du kan dra til helvete.
- Dette er moro. - Ja.
- Hyggelig å treffes. - I like måte.
Lurer på hva de prater om? Du inviterte dem.
Ja, men jeg trodde ikke at de skulle omgås.
God jul.
- Vel, er straks tilbake. - Fint.
- Ble det rart? Føltes det rart? - God jul, Marshall.
- Skål for henne. - Skål for Annie.
Marshall!
- Marshall? - Jeg er her oppe, skatt.
- Marshall? - Her inne.
Jeg...
Jeg fant nøkkelen og vasket ut av rommet.
Jeg tenkte at det kunne bli gjesteværelse eller kontor.
Du kan ha dine DNA-spiraler her.
- Vekket mamma ham? - Ja, det gjorde hun.
Nei... du slapp ham ut.
- Du slapp ham ut. - Hvem da?
- Du... - Det er ingen her.
- Det er bare et rom. - Man får ikke gå inn der!
- Du slapp ham ut! - Nei, skatt. Det er bare et rom.
Det virker selvsagt utrolig, men Louise ringte. Paul var syk.
Hei...
Legen sier at det er tarmkreft.
Jo, du...
Jeg så gjennom disse og tenkte...
...at du kanskje ville se dem.
Klarer du deg med William?
- På egen hånd, mener jeg? - Paul...
Hva så du i meg?
Jeg elsket din bekymringsløshet-
- og din grenseløse frihet.
Hva skjedde så?
Du var grenseløs og bekymringsløs.
Paul... Hør her nå.
Jeg vil at du skal gjøre meg en tjeneste.
- Hva? - Jeg vil at du skal tro.
- Tro på hva? - Hva som helst.
- Kom an, Annie. - Det funker for meg.
Ikke ta det ille opp, men...
...å tro at det fins en...
...mirakelkur et sted som ingen kjenner til...
- Noe må man tro på. - Det gjør jeg.
Jeg tror faktisk på noe, Annie.
Jeg tror på kreft.
Vet du hva mer jeg tror på?
Jeg tror på... at jeg kommer til å dø.
Akkurat som han sa, så døde han. Jeg innså da at det var forskjellen.
Og det var svaret på spørsmålet alle stilte meg:
Paul trodde ikke på noe til slutt. Det gjordejeg.
Jeg trodde på mine gener og kromosomer. Jeg trodde på min helix.
Jeg trodde på anlegg.
Tro. Det virker kanskje ikke som tro, ikke i dine øyne, men det er det.
Og de som sier at troen støtter oss, har kanskje rett.
Og kanskje spiller det ingen rolle hva vi tror på, bare vi tror på noe.
Som framtiden.
Broren min døde av lungekreft og tarmkreft.
Jeg hadde ikke sett noe lignende, det kom blod overalt.
Jeg forstår ikke hvordan du orker. Jeg hadde ikke gjort det.
Det er fryktelig plagsomt. Jeg vet hvordan du har det.
Hva er det?
Jeg har dessverre ingen gode nyheter.
Vi fant ondartede svulster på begge eggstokkene dine-
- med metastaser på egglederne og andre steder i buken. Forstår du meg?
Du har riktignok langt framskredet eggstokkreft, -
- men vi tok bort alt vi så.
Fins noe igjen bør det kunne kureres med cellegiftbehandling.
- Langt framskredet? - Tredje stadium.
Du står foran en lang kamp.
- Jeg er 37. - Det er veldig ungt.
Hvil nå, så prater vi mer siden.
Jeg har studert prøvesvarene dine, og det var godt du ble operert.
Doktor, du vet at jeg foretrekker dårlige nyheter. De muntrer meg opp.
Ut fra det vi har sett i dine prøvesvar, så må jeg si-
- at denne slags kreft svarer best på en kombinasjon av cellegifter.
Vi vil sette deg på cisplatin og cyklofosfamid.
I kanskje ti eller tolv behandlinger.
- Hvor lang tid tar det? - Omtrent ett år.
- Jeg har sittet her før. - Jeg vet det.
Så hva sier du?
Pokker, så sexy du er.
Vann...
Enbrystet og skallet...
Alle vil ha deg. De kan ikke få deg.
Vent litt! Unnskyld.
Jeg må kaste opp. Jeg må kaste opp. Jeg må kaste opp!
Du er supersexy, baby.
Enbrystet og skallet.
Det merkelige er at man lengter etter mammaen sin. Jeg vil ha mamma her.
- Det gjør for vondt. - Skal jeg kalle på sykepleieren?
- Ligger du bra? - Nei, jeg er varm.
Alle vil ha deg, men de kan ikke få deg.
- Det gjør vondt! - Jeg vet det, vennen min.
Det gjør vondt!
Nei. Det kan de faktisk ikke.
Hva er det, Dr. King?
Noe påvirker kanskje genene.
Det skjer kanskje ikke uavhengig eller spontant.
Styregener.
Ta i en gang til for meg.
Vi prøver med den andre armen, da.
Beklager, Anne. Sånn går det når man har fått for mye cellegift.
Venene blir arret og vanskelige å bruke.
Som på en narkoman.
Neste gang setter jeg en kanyle. Den varer flere behandlinger.
Ok.
Nå tror jeg at jeg fant en.
Hei. Oi... siste kreftmote!
- Ingen flott stil, hva? - Det er... en stil.
Takk.
- Vakre. - Som du.
- Hva skjer? - Godt spørsmål.
Om vi viser deg, kan du kanskje løse det.
- Se deg om, hva ser du? - En masse papir.
Hvert papir representerer deler av kromosomer vi tror er aktive i kreft.
Områdene er altså mutasjoner i DNA-et.
- 350 kreftrammede. - De representerer flere generasjoner.
Ser du de røde prikkene? De indikerer en mutasjon.
Svarte streker er morbiditet - død.
Så det er mye mutasjon?
Det fins i alles DNA. Vi søker en på samme sted på samme kromosom.
Hvis vi søker pasienter som har anlegg for brystkreft, -
- burde mutasjonen være medfødt.
Men kreft rammer oftest senere i livet når telomerene er redusert.
Søker vi tidlig kreft burde vi lettere finne kvinner med anlegg.
Vi har antatt at all brystkreft har samme årsak.
- Like svulster kan ha ulike årsak. - Vi fokuserer altså på tidlig kreft?
Kjør.
- Snittalder 28. - 35.
Hvor er den?
Den er her. Og her.
Og her.
Og her. Og her.
Vi har funnet vårt gen.
Det er Mary-Claire King. Det fins en link.
Det fins en link. Forstår du meg? Det fins en genetisk link.
Mellom mødre og døtre og søstre som har brystkreft.
Så det fins et anlegg. De har funnet en mutasjon.
Hallo! Jeg hørte de gode nyhetene.
- Hun er i Cincinnati. - Cincinnati?
- De kunne knapt tro det. - Nå tror de henne vel?
Ja. Som alle som tvilte på oss. På henne. Hun lyktes.
Et eneste gen. Utrolig. Hva skjer nå, da?
Det er mye å gjøre, vi må peke ut genet og kjøre sekvensen.
Det er der pengene fins.
- Pengene? - Ja, masse penger.
Man patenterer genet. Kan dere gjøre meg en tjeneste?
Si adjø til Dr. King til meg.
Og gratulerer og alt sånt. Hun er helt spesiell.
TO ÅR SENERE
- Unnskyld, Dr. King? - Jeg rekker ikke, jeg er alt sen.
- Jeg heter Annie Parker. - Takk.
Å... Jeg har lest brevene deres.
Jeg prøvde å se forelesningen, men trafikken var fæl.
- Unnskyld. - Ingen fare, det ble litt tørt.
Vitsene mine ble ikke så godt mottatt...
- Jeg har villet treffe deg. - Jeg har villet treffe deg også.
Jeg hørte at de patenterte vårt gen. Ditt gen.
Det stemmer.
Betyr det at vi får rabatt i framtiden, hvis vi trenger det?
Det er selvsagt ingen kur.
Nei, jeg hørte det. Men det er en begynnelse.
- For et fint halskjede. - Det var mors, jeg fikk det tredd om.
- Ja, hun... - Jeg må gå, håper vi høres igjen.
Du er en enestående kvinne, Anne Parker.
Jeg er så lei for at jeg ikke kunne gjøre mer.
Du har gjort så mye. Så veldig mye.
Mary-Claire Kings oppdagelse av BRCA1-genet-
- anses som en av vår tids fremste vitenskapelige oppdagelser.
Mary-Claire King vant prestisjetunge forskerpriser, -
- ble valgt inn i Vitenskapsakademiet og ble fem ganger æresdoktor.
Glamour Magazine kåret henne til årets kvinne.
Annie Parker var blant de første til å bli testet for genet.
Man fant at det gikk i slekta, akkurat som hun mistenkte.
Hun foreleser og hjelper kvinner med brystkreftdiagnose.
I 2005 kom hennes tredje kreftdiagnose.
Og en tredje gang ble hun helt frisk.